Zavraždí mě a celá Sparta jde do války.
Modlete se, aby byli tak hloupí.
A my měli takové štěstí.
Jinak...
...nemáme žádný důvod chovat se necivilizovaně.
Že?
Žádný, pane.
Ty budeš Xerxés.
Leonide.
Pohovořme si spolu.
Bylo by politováníhodné plýtvání,
skutečné šílenství,
kdybys měl ty i tvoji skvělí válečníci zahynout
kvůli malému hloupému nedorozumění.
Naše kultury by se mohly v mnohém vzájemně obohatit.
Snažíme se obohatit vaši kulturu celé dopoledne.
Jste úžasný kmen.
I teď, tváří v tvář zničení, se chováš vyzývavě.
V přítomnosti boha není moudré vzdorovat, Leonide.
Uvaž, jaký strašný osud čeká mé nepřátele,
když ochotně zabiju kohokoli ze svých mužů, abych zvítězil.
A já bych zemřel pro kteréhokoliv z mých.
Vy, Řekové, se pyšníte svou logikou.
Co kdybyste ji jednou použili?
Představ si tu překrásnou zemi, již tak zuřivě bráníte.
Představ si ji sežehlou na popel.
Uvaž osud vašich žen.
Neznáš naše ženy.
Mohl jsem místo mužů přivést je.
Podle toho, co jsem viděl,
máš mnoho mužů, Xerxi,
ale málo válečníků.
A už brzo se začnou bát více našich oštěpů
než vašich bičů.
Nebojí se biče,
ale mé božské síly. Jsem však milosrdný bůh.
Mohu z tebe udělat boháče, jakému není rovno.
Mohu z tebe udělat náčelníka celého Řecka,
který donese mou zástavu do srdce Evropy.
Tví athénští rivalové pokleknou u tvých nohou,
když ty poklekneš u mých.
Jsi tak velkorysý,
jak jsi božský.
Králi králů. Skvělá nabídka. Byl bych blázen, kdybych ji nepřijal.
Jenže...
...tohle poklekávání. Obávám se,
že při zabíjení těch tvých otroků mi ošklivě ztuhly nohy.
Budu to muset rozchodit.
Vaše oběť nebude nijak slavná.
Vymažu z historie i vzpomínky na Spartu.
Každý kousek řeckého pergamenu spálím.
Všem řeckým historikům i písařům
vydloubu oči a vyříznu jazyky.
Samotné vyslovení jmen Sparta nebo Leonidas budu trestat smrtí.
Svět se nedozví, že jste existovali.
Svět se dozví, že se svobodní muži postavili tyranii.
Že hrstka čelila mnohým.
A že i božský král může krvácet.
Dneska jsi bojoval dobře.
Na ženskou.
Ty taky.
Asi ses zranil, žes mi nestačil.
Možná jsem byl moc vepředu a nemohl jsi mě vidět.
Nebo jsi nastavoval záda Thespiďanům.
Závist
není na místě, příteli.
Pohněte s tím, chlapi!
Narovnejte ty Peršany vysoko!
Pokud se nemýlím,
máme před sebou divokou noc!
Slouží temné vůli perských králů pět set let.
Oči temné jako noc.
Zuby zbroušené do špiček.
Bez duše.
Osobní garda krále Xerxe.
Výkvět perských válečníků.
Nejděsivější bojová síla Asie.
Nesmrtelní.
Xerxes ukázal obrovskou slabinu.
Aroganci.
Lehce se vyprovokuje. Lehce se oklame.
Než si únava a zranění vyberou svou daň,
vrhne proti nám ten šílený král to nejlepší, co má.
Xerxes zhltl návnadu.
Sparťané, zatlačte!
Nesmrtelní.
Ten název jsme prověřili.
Otče!
Králi!
Arkáďané, teď!
Kupředu!
Ukážeme Sparťanům, co dokážeme.
Vpřed!
Křičí a proklínají, slepě bodají,
spíše rváči než válečníci.
Vyvolali úžasný zmatek.
Stateční amatéři. Odvedli svou práci.
Nesmrtelní.
Neobstáli v králově zkoušce.
A muž, který se považuje za boha,
cítí, jak ho velmi lidsky mrazí.
Na krále!
A naši slavnou smrt!
Koho se Xerxés odváží poslat příště?
Nic nás teď nezastaví.
Teď si i král dovolil doufat ve víc než jen slávu.
Šílená naděje. Ale je tady.
Proti nekonečným asijským hordám, proti veškeré pravděpodobnosti...
Dokážem to. Dokážeme udržet Horké Brány.
Mohli bychom vyhrát.
Úsvit.
Biče práskají.
Barbaři vyjí.
Ti vzadu křičí "kupředu!".
Ti vpředu křičí "zpátky!".
Naše oči vidí groteskní podívanou
přivolanou z nejtemnějších koutů Xerxovy říše.
Když selhaly svaly, uchýlili se k magii.
Vytáhlo proti nám sto národů.
Armády celé Asie.
Namačkán v tomhle úzkém prostoru
neznamená jejich počet nic.
Padají po stovkách.
Posíláme rozbitá těla a křehká srdce
zpátky ke Xerxovým nohám.
Král Xerxés je nespokojen.
Trestá své generály.
Vyslal obludy dovezené přes polovinu světa.
Jsou to hloupá, neohrabaná zvířata.
A hromady mrtvých Peršanů jsou kluzké.
- Ty jsi ještě tady? - Někdo ti musí hlídat záda.
No, teď mám zrovna napilno.
Přeskupit!
Astine, synu!
Astine!
Ne!
Den pomalu ubíhá.
Máme jen pár mrtvých,
ale každý padlý Sparťan je přítel, nebo nejdražší příbuzný.
Kapitán, který zaslechl smrtelný chropot vlastního syna,
poruší formaci.
Napůl zešílel touhou po krvi.
Kapitánův pláč bolesti nad ztrátou syna
děsí nepřátele víc než nejtemnější bitevní bubny.
Teprve tři muži ho zvládli
a přivedli zpět.
Den je náš.
Nikdo nezpívá.
Tví bohové byli krutí, když tě tvořili, příteli Ephiante.
A Sparťané byli krutí, když tě odmítli.
Ale já jsem laskavý.
Cokoliv, po čem toužíš,
každé štěstí, které si dokážeš představit,
cokoliv, co ti tví rodáci Řekové a tví falešní bohové odmítli,
já ti dám.
Protože já jsem laskavý.
Obejmi mě jako svého krále a boha.
Ano!
Veď mé vojáky tou tajnou stezkou,
která ústí za těmi proklatými Sparťany,
a tvá slast bude nekonečná.
Chci to všechno.
Bohatství. Ženy.
A ještě něco.
Chci uniformu.
Dohodnuto.
Já jsem laskavý.
Krutý Leonidas chtěl, abys před ním stál.
Mně stačí, když přede mnou poklekneš.
Krásná noc.
Ano, ale nepozvala jsem tě na kus řeči, Therone.
To nepochybuju.
Nikdy se mnou nemluvíš.
Můžu ti něco nabídnout? Napít?
Je to otrávené?
Mrzí mě, že tě zklamu, je to jen voda.
Prý budeš mluvit před Radou.
Ano.
Potřebuji tvoji pomoc,
abych je přesvědčila o vyslání amrády na sever.
Ano.
Už nás vidím, jak tam spolu stojíme.
Já politik, ty válečnice. Jeden hlas.
Ale proč bych to dělal?
Dokážeš, že ti záleží na králi,
který právě teď bojuje i za tu vodu, co piješ.
To je pravda.
Ale tohle je politika, ne válka.
- Leonidas je idealista. - Znám lidi jako ty.
Posíláš lidi na smrt kvůli vlastnímu prospěchu.
Tvůj manžel, náš král, odvedl tři sta našich nejlepších na jistou smrt.
Porušil zákony a odtáhl bez souhlasu Rady.
- Já jsem prostě realista. - Jsi jen oportunista.
Jsi stejně bláhová jako Leonidas,
když si myslíš, že lidé nemají v tomto světě cenu.
Všichni si nejsou rovni. To je Sparťanský zákon, královničko.
Obdivuju tvoje zanícení.
Ale nemysli si, že žena, byť královna,
si může stoupnout před Radu a zviklat mínění členů.
Rada je moje.
Jako bych ji postavil těmahle rukama.
Mohl bych tu z tebe vymáčknout život.
Přijdeš na jednání, ale tvá slova padnou na neúrodnou zem.
Leonidas žádné posily nedostane
a vrátí-li se, skončí bez mé pomoci ve vězení, ne-li hůř.
- Miluješ Spartu? - Ano.
- A svého krále? - Ano.
Tvůj muž bojuje za svou zemi,
a svou lásku.
Co nabídneš?
Co dostanu za slovo, které zařídí vyslání armády na sever?
Co může chtít realista od královny?
Řekl bych, že to víš.
Nebude to rychle hotové.
Nebude se ti to líbit.
Nejsem tvůj král.
Dilie!
Doufám, že tě ten škrábanec nevyřadí z boje.
To těžko, pane. Je to jen oko.
A bohové považovali za vhodné obdařit mě dvěma.
A co kapitán?
Proklel bohy a truchlí sám.
Leonide!
Jsme ztraceni! Ztraceni, povídám!
- Zničeni! - Daxe, uklidni se!
Ten hrbatý zrádce nám přivedl Xerxovy Nesmrtelné
po tajné kozí stezce do zad.
Fókidští, které jsi tam postavil, se rozprchli bez odporu.
Tenhle boj je ztracen, Leonide!
Tenhle boj skončí, až řeknu já, že skončil!
Do rána budeme obklíčeni Nesmrtelnými.
Horké Brány padnou.
Sparťané!
Připravte se na slávu!
Sláva?
Tys zešílel!
Teď už nás nečeká sláva!
Jen ústup. Kapitulace. Nebo smrt!
Pro nás snadná volba, Arkáďane.
Sparťané nikdy neustupují. Sparťané se nikdy nevzdávají!
Běž! Řekni to všem.
Ať každý přítomný Řek zná pravdu!
A každý z nich ať hledá svou duši!
A když už jsi u toho,
ty hledej tu svou!
Moji muži odejdou se mnou.
Bohové s tebou!
Děti! Děti!
Ke mně.
Neustupujeme. Nevzdáváme se.
Takový je zákon Sparty.
Zůstaneme, budeme bojovat,
a padneme.
Začíná ale nový věk.
Věk svobody.
A všichni budou vědět, že tři sta Sparťanů
naposled vydechlo na jejich ochranu.
Příteli.
Za celý život jsem ničeho nelitoval. Až teď.
Nelituji toho, že můj syn padl pro svou vlast.
Ale toho, že jsem mu nikdy neřekl, že jsem ho měl ze všech nejradši.
Stál vedle mě se ctí.
Byl tím nejlepším ve mně.
Mé srdce puká nad tvou ztrátou.
Srdce?
Mé je naplněné nenávistí.
Dobře.
Dilie.
Pojď se projít.
Ano, pane.
Ale, pane, jsem fit. Připraven bojovat.
Vím, že ano.
Jenže máš talent jako žádný jiný Sparťan.
Doručíš Radě můj poslední příkaz,
přesvědčivě a s důrazem.
Povíš jim všechno.
Postaráš se, aby každý Řek věděl, co se tady stalo.
Budeš vyprávět skvělý příběh.
Příběh o vítězství.
Vítězství?
Ano, můj pane.
Pane, máš nějaké poselství...
...pro královnu?
Žádné, které by bylo třeba vyslovit.
Odcházejí po stovkách.
Jen hrstka zůstává.
Jen jeden se ohlíží.
Sparťané!
Připravte si snídani. Najezte se dobře.
Protože večeřet budeme v pekle!
Rád bych teď udělil slovo Leonidově ženě a královně Sparty.
Radní.
Stojím před vámi nejen jako vaše královna,
ale i jako matka.
Jako manželka.
Jako Sparťanka.
Přicházím s velkou pokorou.
Nezastupuji tu Leonida.
Jeho činy mluví hlasitěji, než bych kdy dovedla.
Zastupuji hlasy, které nejsou slyšet.
Matky, dcery, otce, syny.
Tři stovky rodin, kterí krvácejí za naše práva
a zásady na nichž vznikla tato stavba.
Jsme ve válce, pánové.
Musíme vyslat armádu na pomoc králi,
nejen kvůli nám, ale i kvůli našim dětem.
Abychom si udrželi svobodu.
Spravedlnost.
Právo a pořádek.
Zdravý rozum.
Ale hlavně naději.
Naději, že se král a jeho muži nestanou jen součástí dějepisu.
Že nás jejich odvaha spojí.
Že nás jejich činy posílí.
Že vaše dnešní rozhodnutí zohlední jejich udatnost.
Tři sta.
Výmluvné, vášnivé.
Ale nic to nemění na faktu, že válku vyvolal tvůj manžel.
Pleteš se.
Vyvolal ji Xerxés
a před ním jeho otec Darius u Maratonu.
Peršané se nezastaví, dokud neobrátí zemi
v trosky a chaos.
Tato sněmovna nepotřebuje lekci z dějepisu, má královno.
A jakou lekci bys rád?
Mám je vypočítat?
Čest, povinnost, sláva.
Mluvíš o cti?
Povinnosti? O slávě?
Ale co cizoložství?
- Jak se opovažuješ? - Opovažuju?
Prohlédněte si ji. Pozorně.
Je to podvodnice.
Nezahrávej si s členy této slavné instituce, královno.
Před pár hodinami ses mi sama nabídla.
Kdybych byl slabý muž, ještě bych byl cítit jejím parfémem.
- To je urážka. - Pokrytec promluvil.
Nedostal jsi zaplaceno podobně?
Za zajištění této audience?
- To je lež. - Opravdu?
Nepozvala jsi ho do královy ložnice?
Do té samé, kde ses pokusila tak rázně
vyjednávat se mnou.
Vypadáte šokováni.
Platí tělem, pánové,
zatímco její manžel přináší anarchii a válku.
I nejodvážnější jazyk ztratí řeč.
Má kurví královničko.
Opravdu královské způsoby.
Odveďte ji z těchto míst, než nás všechny nakazí
svou hanebností a nečistotou.
Nebude to rychle hotové.
Nebude se ti to líbit.
Nejsem tvá královna.
Zrádce.
Zrádce, zrádce, zrádce.
Můj obdiv, Leonide.
A blahopřání.
Dokázal jsi skutečně změnit pohromu ve vítězství.
Navzdory vaší nesnesitelné aroganci
musí boží král obdivovat sparťanskou udatnost
a válečné umění.
Budou z vás mocní spojenci.
Vzdej se, Leonide.
Užij svou logiku. Mysli na své muže.
Prosím tě!
Slyš svého řeckého rodáka.
Potvrdí ti velkomyslnost božského krále.
Navzdory tvým urážkám,
navzdory tvému strašnému rouhání
je můj pán připraven ti všechno odpustit.
A navíc - odměnit tvé služby.
Bráníš své země? Ponech si je!
Bojuješ za Spartu?
Bude bohatší a mocnější než kdy před tím.
Bojuješ o svou korunu?
Budeš prohlášen pánem celého Řecka.
Zodpovědný jen svrchovanému pánu světa!
Tvé vítězství bude úplné.
Jen když složíš zbraně a poklekneš před svatým Xerxem.
Už je to víc než třicet let, co se utkal s vlkem a zimou.
Tak jako tehdy ani teď to není strach, co ho svírá.
Jen neklid
a zostřené vnímání věcí.
Mořský vánek chladně líbá pot na jeho hrudi a krku.
Křik racků.
Stěžují si, přestože hodují na tisících plovoucích mrtvých.
Pravidelný dech těch tří set chlapců za zády
připravených pro něj zemřít bez jediného zaváhání.
Do posledního.
Helma mu překáží.
Štít je těžký.
Tvůj oštěp.
Ty tam.
Ephialte.
Ať žiješ navěky.
Tvé kopí, Leonide.
Stelie!
Pobijte je!
Helma ho tlačila. Zmenšovala mu zorné pole.
Potřeboval vidět daleko.
Štít mu byl těžký. Narušoval rovnováhu.
Jeho cíl je velmi daleko.
Staří tvrdí, že my, Sparťané, jsme potomky samotného Hérakla.
Smělý Leonidas nechává odkaz našemu rodu.
Jeho výkřik je dlouhý a hlasitý.
Můj králi.
Je to čest zemřít ti po boku.
Byla čest žít po tvém.
Má královno.
Má ženo.
Má lásko.
Nezapomeňte na nás.
Tak prostý rozkaz, jak jen král může dát.
Nezapomeňte, proč jsme zemřeli.
Netoužil po poctách nebo písních.
Památnících nebo básních o válce a udatnosti.
Jeho přání bylo prosté.
Nezapomeňte na nás.
Tak mi to řekl.
V to doufal.
Pokud svobodný by člověk kráčel tudy,
v těch nesčetných staletích, co přijdou,
nechť naše hlasy zazní k němu z prastarého kamene.
Běž, poutníče, a zvěstuj lakedaimónským,
že mrtvi tady ležíme, jak zákony kázaly nám.
A tak před necelým rokem
zemřel můj král
a mí bratři.
Dlouho jsem uvažoval, co myslel král tou tajemnou řečí o vítězství.
Čas ukázal jeho moudrost.
Od Řeka k Řekovi
letěla ta slova, že statečný Leonidas a jeho tři sta,
tak daleko od domova,
položili životy nejen za Spartu,
ale za celé Řecko a za slib, který naše země dala.
A teď tady na tomhle kamenitém proužku Řecka, kterému říkáme Platea,
stojí Xerxovy hordy tváří v tvář zkáze.
Barbaři se bojí,
čirá hrůza svírá
jejich srdce ledovými prsty.
Vzpomínají na děs,
který rozpoutala kopí a meče tří set.
Teď upírají pohled přes pláň
na deset tisíc Sparťanů, pod jejichž vedením je třicet tisíc svobodných Řeků!
Nepřítel má přesilu tří ku jedné.
Dobrý poměr pro každého Řeka.
Dnes zachráníme svět před starými, temnými a hloupými způsoby
a ohlásíme budoucnost, která jistě bude světlejší, než si umíme představit.
Poděkujte, Řekové,
Leonidovi a jeho statečným třem stům.
K vítězství!
překlad keskinen přečasoval Marty titulky.com